El fil que penja és la vida que ens sosté.
"Les coses importants són les que no passen" (Popa dixit).
El somni bauçanià ens manté entre el real i l'irreal, pas a pas, entre la il·lusió i el desencís, pas a pas, entre el sí i el potser, pas a pas, entre el no i el mai, pas a pas.
Neteja d'excrements sublims, llit de la nostra història. Cantem, cantem i ballem!, que lluentons brillen al circ i l'Àngel, que és pedra que es desperta al cel, que és planta que desperta al cel, ens enlaira en la mort, "perquè bon punt hom neix, comença a morir".
("La filosofia, com la mateixa vida, és una apropiació constant." Pujols dixit)
![](http://2.bp.blogspot.com/_ZHrwpNWDQ2E/S5AsaFDXA1I/AAAAAAAAAyY/Fm8GqQE6MDI/s320/funambul.jpg)
"Però l'Àngel s'anuncia, estigues sol per rebre'l. L'Àngel, per nosaltres, és el capvespre que davalla sobre la pista resplendent. Que la teva solitud, paradoxalment, s'esdevingui a plena llum, i que poc importi l'obscuritat formada per milers d'ulls que et jutgen, que temen i esperen la teva caiguda: dansaràs sobre i dins d'una solitud desèrtica, amb els ulls embenats i, si pots, les parpelles cosides. Però res –ni sobretot, els aplaudiments ni les rialles– no impedirà que dansis per a la teva imatge. Tu ets un artista –ai!–, ja no pots privar-te del precipici monstruós dels teus ulls." (J. Genet dixit, a El funàmbul)
Cap comentari:
Publica un comentari a l'entrada